PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
MAĎARSKO 1897
Máte hlad, pane Harkere?
Ne, nemám.
- Děkuji. - Tak to si můžeme promluvit.
Jsem sestra Agáta.
Znám tu všechny sestry.
Byla jsem v izolaci.
- Modlení? - Studovala jsem,
pane Harkere, vás.
Četla jsem záznam
vašeho zajímavého pobytu v Transylvánii.
Je to pravda.
- Všechno. - A je tam spousta pravdy.
Sestra Angela říkala, že jste psal týden dnem a nocí.
Posaďte se, prosím.
- Je to slunce příliš ostré? - Ne.
Dobře.
To je dobře, ne?
Pojďte dál, drahá.
Budou nás pozorovat.
Asi mi nevěří s mužskou společností.
Tak tu máte garde.
Pane Harkere, nechci být drzá, ale jak je možné, že stále žijete?
Prchal jsem. Chytili mě. Utekl jsem.
- Utekl, ano. - Uprchl jsem. Bál jsem se o život.
Je to monstrum.
Přísahám.
- Je to samotný Ďábel. - A proč jste přestal?
- Přestal co? - Prchat.
Už jste tu skoro měsíc.
- Jsem tu v bezpečí. - Proč?
- Tohle je dům Boha. - Dům Boha, říkáte?
To je dobré.
Muž by se nám hodil, co, sestro?
Před dvěma roky se tu zhroutil kostel.
Spadla střecha a zabila všechny, co se modlili.
Včetně dětí.
Přežil pouze kněz. Knězi už jsou tací.
Pak mi řekl, že i v těchto chvílích
si zachoval víru.
Měl hlavně zachovat střechu.
Spoléhejte na svou ochranu, pane Harkere.
Bohovi je to fuk.
To, jak mluvíte,
je nezvyklé pro někoho s vaším posláním.
Své poslání jsem zvolila dávno.
Co se děje?
Máte něco v oku.
Už je to pryč?
Ano.
Vaše snoubenka, Mina,
hodně jste o ní mluvil. Mina Murrayová.
Ano.
- Musím se s ní spojit. - Musíte ji milovat.
Samozřejmě.
Možná jí někdy dáte přečíst své zápisky.
- Pokud bude chtít. - Vynechal jste
tedy ve svém psaní věci, které by ji mohly rozrušit?
No, nechtěl jsem...
Tak teď mi můžete říct vše,
co se stalo, když jste byl v hradu hraběte.
Vaše stolování, vaše konverzace i vaše intimní chvíle.
Váš život závisí na vaší upřímnosti.
Chápete, co po vás chci?
Asi ano.
Chci vědět, pane Harkere,
zda jste měl pohlavní styk s hrabětem Drákulou.
PRAVIDLA BESTIE
TRANSYLVÁNIE
Pane Harkere.
Pane Harkere, prosím.
Musíte si to vzít.
To je od vás milé. Děkuji.
- Ale nemohu. - Musíte.
- Díky. - Budete to potřebovat.
Vozko,
nezlobte se, ale k hradu je to ještě daleko.
Blíž nejedeme.
- Hrabě si vás tu najde. - Jak?
Hledá lidi.
Pošle vám odvoz.
„Můj drahý Johnny,
cestuješ do daleké země
a mně se po tobě bude každý den stýskat.
Myslím si, že na své cestě Evropou do Transylvánie
potkáš velmi zajímavé ženy.
A chci tě ujistit, že pokud podlehneš pokušení,
tak tomu já, tvá svědomitá snoubenka, naprosto porozumím.
Jistota naší blížící se svatby
je mi dostačující útěchou.
No, pak ještě hezký doktor Holmwood,
tví přátelé Reggie a Barnaby, kteří mě vždy rádi vidí,
skvělý Edwin od vás,
řezníkův kluk, který se nám teď krásně zakulatil,
a kdybych stála o něco jiného,
tak rozkošná barmanka z Rose and Crown,
která se ti vždy líbila.
Jsem si jistá, že na sebe
budeme při tomto odloučení brát ohledy.
S láskou a doufám, že i s tvou láskou, tvá milující Mina.“
Vozko, pomohl byste mi se zavazadly?
Okouzlující.
Haló?
Je někdo doma?
Haló?
Omlouvám se. Já...
Víno bylo otevřené, tak...
Mohu vám nalít, hrabě?
Já nepiju...
víno.
Vítám vás tu, pane Harkere.
Já jsem...
Drákula.
Váš zaměstnavatel na vás pěje ódy, pane Harkere.
Ano. Nemovitost byla koupena na vaše jméno.
Vše je v pořádku.
Potřebuji jen podepsat pár dokumentů
a opatství Carfax je vaše.
Velice se do Anglie těším, pane Harkere.
Místní lidé jsou tak omezení.
Mezi nimi strádám.
Nemají žádnou...
Nemají žádnou chuť.
Asi myslíte charakter?
Asi.
Tohle je skvělé, pane Harkere.
Budete opravovat mou angličtinu.
Pomůžete mi, abych bych ve vaší zemi
jedním z vás.
Vaše angličtina je skvělá, hrabě.
Lichotíte mi.
Ne, to ne.
Bohužel zítra odjíždím.
Musím se okamžitě vrátit do Anglie.
Ne.
Promiňte?
Nemusíte se omlouvat.
Zůstáváte tu.
- Tak jsme se dohodli. - S kým?
S vašimi nadřízenými.
Zůstanete se mnou celý měsíc
a pomůžete mi s angličtinou a s porozuměním vaší kultury.
- Hrabě, já ale... - Nechte... Ne, prosím.
Nebuďte znepokojen, pane Harkere.
Jste tu vítán.
Hrabě Drákulo, jsem právník.
Nejsem učitel.
Nebude nutné mě učit.
Jednoduše zůstanete po mém boku a já vás...
vstřebám.
To slovo...
„vstřebám“, to říkal?
Ano.
Vstřebám.
Dávejte prosím pozor.
V mém domě se jednoduše ztratíte.
Je to stoupající labyrint schodišť, dveří a stínů.
Ano, velice zajímavé.
- Skoro by to chtělo mapu. - Mapa mého hradu neexistuje.
Kompletní design nebyl nikdy přenesen na papír.
Říká se, že ve změti chodeb se nachází spousta ztracených duší.
Vězení bez zámků.
Slyšel jste o architektovi Petruviovi zvaném Vdovec?
- Ne. - Tento hrad byl jeho poslední kousek.
Památník jeho ztracené lásce a slunečnímu svitu,
ke kterým se už nikdy nevrátil.
Legenda praví,
že zemřel zde,
v náručí své ženy.
Když byl vdovec, tak přece musela zemřít před ním.
Muselo to být chladné objetí.
Nebuďte tak netrpělivý kvůli těmto zlatíčkům.
Jsou společníky člověka
do konce života i po smrti.
Kde je maso,
tam jsou mouchy.
Ráno vám do pokoje bude tímto oknem
svítit slunce.
Naštěstí jsou závěsy dost silné.
A omluvte prosím nepřítomnost mého personálu.
V noci nepracují.
Omlouvám se, jsem nešika.
Jistě, hrabě.
Mohl byste mi půjčit náhradní?
Bohužel žádné nevlastním.
Nemáte zrcadla?
Je to marnivá cetka.
Jaký má zrcadlo smysl?
Ve svém vlastním odrazu nenajdete osvícení.
Jste v pořádku, pane Harkere?
Jsem. Jen jsem se řízl.
Buďte opatrný.
Nesmíme vás vaší krásné Mině
vrátit poškozeného.
To nic není...
Já mluvil o Mině?
U večeře jste mluvil o její kráse.
Nepamatuji si.
To bude nejspíš tím vínem.
Ne, skoro jsem nepil.
Mrzí mě to.
Ošetřete si ruku.
Ne, opravdu to nic není.
Krev není nic.
- Krev jsou životy. - Životy?
Jste si jistý, že neřekl život?
- Řekl: „Krev jsou životy“? - Řekl.
Ano.
Zarazilo mě to.
Ale zarazily vás i jiné zvláštnosti, ne?
Jak mohl znát mé myšlenky?
O Mině nepadlo ani slovo.
Jsem si jistý.
Pes umí vyčichat příběhy z vánku,
zatímco my jsme oslepeni větrem.
- Cítil mé myšlenky ve vzduchu? - Ne,
pane Harkere, to je směšně.
Ale možná ve vaší krvi.
Možná nám příběhy proudí v žilách a on je umí číst.
Krev jsou životy.
Do zítřejšího večera mě neuvidíte. Mám několik schůzek.
Do té doby se tu chovejte jako doma.
Přeji vám dobrou noc.
Dobrou noc...
Je tam někdo...
Haló?
Takže v hradu byl ještě jiný host?
Možná to byl také vězeň.
V té době jsem netušil, že jsem uvězněn.
A té noci?
- Spal jsem. - Měl jste sny?
Vzbudil jsem se brzy.
Počkejte. Něco se vám zdálo.
Po takovém dni se vám muselo něco zdát.
Zdálo se vám o Mině?
Toužil jste po ní.
Člověk touží po domově.
Člověk touží, určitě.
Řekněte mi o svém snu.
To je osobní.
Prahnete po ní.
- Ve snu jste byli spolu. - Já nevidím... Tohle není...
Nemusíte se stydět.
Sny jsou úkrytem, kde hřešíme bez následků.
Věřte mi, znám to.
Občas se ráno sestře Rose ani nemůžu podívat do obličeje.
Jak jste se předtím ptala,
- jestli... - Jestli jste měl pohlavní styk
s hrabětem Drákulou.
Proč jste se ptala?
Je jasné, že jste se něčím nakazil.
Jakýkoli kontakt s hrabětem Drákulou,
sexuální či jiný,
je tedy relevantní.
Pokračujte.
Pomozte nám.
POMOZTE NÁM
To vás muselo překvapit.
Samozřejmě, v hradu byl někdo uvězněn.
Myslím ten nápis. „Pomozte nám.“
Bylo to vzhůru nohama.
Samozřejmě,
ten, kdo to napsal, byl donucen tak viset.
Ale ani tento mimořádný fyzický jev není tím zajímavým.
Tak co tedy?
Co je pozoruhodné, pane Harkere...
Příhodné je, že to bylo anglicky.
- To mě nenapadlo. - Jistěže ne.
Jste Angličan.
Bezkonkurenční kombinace předpokladů.
Pokračujte.
Věděl jsem, že mám celý den pro sebe.
Tak jsem se rozhodl, že najdu ten pokoj
a zjistím, jestli někdo nepotřebuje pomoc.
Řekněte mi.
Jak jste se cítil?
Jiný, starší.
Ale velmi zvědavý. Věděl jsem, že tam nejsem sám.
Hrabě nepřeháněl, když mluvil o svém hradu.
Haló?
Ať jsem zahnul kamkoli,
nedovedlo mě to tam, kam bych čekal.
Každé dveře, které jsem otevřel, vedly k dalším dvěma a pak třem.
Všechny mé kroky
byly špatné.
Ztratil jsem se v architektonickém labyrintu.
Po celém dni
jsem byl příliš unaven, abych pokračoval.
Promiňte, nechtěl jsem vás vylekat.
Pracoval jste příliš tvrdě.
- Hrabě. - Hlavně klid.
Dejte si sklenku vína.
Váš hlas...
Zníte jinak.
Pracoval jsem na své angličtině.
Jste spokojen?
Je skoro perfektní.
Je to jen a jen vaše zásluha.
Vaše přítomnost mě vzpružila.
Čerstvá krev.
Pomozte nám.
Haló?
Haló, promiňte?
Nechci vám ublížit.
Ten letmý pohled
byl důkazem, že jsem nezešílel.
Hrabě Drákulo?
Jsme tady v hradu... sami?
Ano.
Tedy až na služebnictvo.
- Žádné jsem neviděl. - V noci tu nejsou.
Neviděl jsem je ani ve dne.
Vlastně
jsem tu kromě vozky
neviděl nikoho pracovat.
Ano, vozka.
Ptám se,
jestli tu kromě vás
žije ještě někdo další?
Ne, Jonathane.
Nikdo jiný tu nežije.
Takže po každém západu slunce
vypadal Drákula mladší a silnější,
zatímco u vás to bylo naopak.
Rozuměl jste tomu, co se vám dělo?
Ne, tehdy ne. Myslel jsem si, že jsem nemocný, prostě...
nemocný.
Otočte hlavu na stranu.
Proč?
Ukažte mi to.
Jste velmi silný, pane Harkere.
Ve vaší situaci
bych takhle statečná nebyla.
Nebyl jsem statečný. Jak jsem byl statečný?
Byl jste tam uvězněn. Bál jste se a přesto jste
prohledával hrad, domnívaje se,
že někdo potřebuje pomoc.
Žádali mě o pomoc. To...
To se nedá odmítnout.
Nedá?
To je nepřijatelné.
Takže jste hledal dál.
Povídejte.
Mé hledání mě vždy zavedlo hlouběji a hlouběji do labyrintu.
Nakonec jsem učinil neskutečný objev.
Co se s těmi lidmi stalo?
Byli to moji předchůdci?
Víc si nepamatuji.
Omdlel jsem strachy.
To je pochopitelné.
„Omoară-ma.“
Víte, co to znamená?
Zní to jak kletba.
Je to rumunsky.
Znamená to „zabij mě“.
Vypadali mrtvě.
Mrtví, co chodí.
Nemrtví.
To mi vysvětlete.
Existuje choroba,
přenáší se tímto světem z jednoho trpícího na dalšího.
Pro nešťastníky, kteří jí podlehnou,
se život stane nesnesitelným.
Přijdou o božskou schopnost zemřít.
Jak jejich těla hnijí, jejich vědomí vytrvává.
Bolest trvá, i když se přemění v prach.
Je to tajemství všech hrobařů.
Mezi námi jsou tací, co budou navěky
škrábat na víka rakví.
Když pracujete mezi mrtvými, nebojíte se smrti,
ale té druhé možnosti.
Je možné tyto stvůry spasit?
- Nevím. - Musíte věřit!
Víra je uspávadlo pro děti a naivky.
My potřebujeme...
plán.
Drákula je jedním z nich, že?
Nemrtvý?
Nemrtvý je určitě, ale z vašich zápisků mám pocit, že je to složitější.
Johnny, probral jste se.
Bál jsem se o vás.
Co dělám tady?
Našel jsem vás dole. Spal jste na podlaze.
Možná se mýlím, ale asi jste měl noční můru.
Vypadáte bledě.
Říkal jste, že nepijete.
Víno. Teď mě poslouchejte.
Něco od vás potřebuji.
Posaďte se. Skvělé.
Přesně tak. Vemte si tohle.
A napíšete tři dopisy.
Co to bylo?
- Nic. - Znělo to jako miminko.
Žádné miminko tu není. Tak, Johnny, soustřeďte se. Tři dopisy.
Nikdo mi neříká Johnny.
- Nikdo? - Nikdo.
Tady. Bude vám dělat společnost.
Kdo to je?
Nepoznáváte ji?
Proč bych měl?
Vzal jsem ji z vašeho pokoje. To je Mina, vaše snoubenka.
- Mina Murrayová. - Ne.
Jak to...
Jak to, že ji nepoznávám?
No, vypadáte dost...
vycucaně.
Vy vypadáte mladě.
A vděčím za to vám.
Děkuji.
Už byste měl jít, tak napište tři dopisy
pro Minu.
V prvním napíšete, že už jste skoro hotov s prací
a v průběhu týdne odjedete.
V druhém, že už jste práci dodělal
a příští den odjíždíte.
A ve třetím, že jste už odjel z hradu
a dorazil v pořádku do...
Co tam napíšeme?
Třeba Bystřice?
Dopisy pošlu v pravý čas.
Poslední přepošlu do Bystřice,
- aby odešel odtamtud. - Ale proč bych to dělal?
Aby Mina věděla, že se vracíte.
Ale proč bych ty dopisy psal dopředu?
Protože zdejší pošta moc nefunguje.
Je to pro jistotu.
Pro čí jistotu? Jestli...
Jestli se mi něco stane a ty dopisy už budou na cestě...
Pak vás Mina nebude hledat tady.
Chcete, aby sem přijela?
To je miminko.
- Slyším, jak pláče. - Není tu žádné miminko.
Napište ty dopisy nebo je nepište.
Je to jen na vás. Navrhnul jsem to kvůli Mině.
Teď mě omluvte, mám práci.
Uvidíme se zítra večer. Nechte dopisy na stole.
Co data?
Data na dopisy? Jaká...
Jaká data mám napsat?
No.
První bude dvanáctého, druhý devatenáctého
a třetí...
Co tam napíšeme? Dvacátého devátého?
29?
Klidně. Jakékoli datum.
Dobrou noc.
Co když odejdu? Co když odsud hned odejdu?
Nikdo vás nedrží.
Nemám sílu.
Nemáte, já vím.
Není to vaše vina, Johnny. Nevyčítejte si to.
Prosím.
Prosím...
- to miminko. - Johnny,
žádné miminko tu není.
V tu chvíli jsem věděl, že jsem měl na výběr.
Bylo mi řečeno, kdy skončí můj život. Dvacátého devátého.
Mohl jsem tu zůstat a pomalu umírat,
až bych byl přibitý v jedné z těch beden.
Nebo?
Nebo bych mohl zabít hrabě Drákulu.
Za těch okolností to nebyl snadný úkol.
Ne, ale měl jsem několik výhod.
Nemohu se dočkat, až mi je řeknete.
Byl jsem slabý a uvězněný.
- To máte pravdu. - Takže mě Drákula nepovažoval za hrozbu.
To máte pravdu, ano.
Ale byl jste zesláblý a uvězněný.
Měl jsem možného spojence,
který uměl lézt po zdech.
Kterého jste nemohl najít.
Protože jsem hledal špatnou věc.
Měl jsem hledat mapu.
Hradu? Žádná nebyla.
Tomu Drákula věřil.
Ale když mi to říkal, prozradil mi, kde ji najít.
- Co říkal? - Říkal jsem vám to.
Uniklo mi to.
Ano.
Pak jste rychlejší než já.
Nejsem.
Vždy jsem byl pomalý.
Ale když jste pomalý, dáváte větší pozor.
To chytří neposlouchají.
Tohle všechno jste četla v mých zápiscích.
V některých klíčových momentech jsou zápisky dost vágní.
Pokračujte.
Tu noc mi došlo, že Drákula řekl víc, než chtěl.
A víc, než sám věděl.
Jelikož byl noční tvor, musel jsem počkat do rána,
abych svou teorii ověřil.
Podle hraběte neexistovala mapa,
ale Petruvio byl umělec
a ti touží po pochopení.
Hrad byl památníkem lásky a slunečního svitu,
které architekt navždy ztratil.
A co jiného je slunce
než obličej milované osoby?
Cesta ke slunci.
Z map bylo jasné,
že Petruvio vytvořil v hradu
systém zkratek, které propojovaly bludiště.
Skryté pasáže, o kterých nejspíš nevěděl ani Drákula.
Tolikrát jsem viděl ten obraz a neviděl to.
Petruviova žena byla slunečním svitem
a on strážil dveře.
On neví, že se z té bedny dostanu.
Neříkejte mu to.
Neřeknu.
Jste jeho přítel?
Ne, pracuji pro něj.
Jsem právník z Anglie.
Myslím, že z vás udělal přítele.
Proč?
Co je Anglie?
Země, ze které pocházím.
Víte to. Mluvíte anglicky.
Naučila jsem se to.
- Jak? - Chutnalo to divně.
Chutnalo?
Když se stanete přítelem hraběte, jazyky nejsou stejné.
Mám hlad.
V tom okně jste byla vy?
Nechala jste tu zprávu?
Cítila jsem vás.
Jste tu uvězněná.
Vy taky.
Chci vám pomoct.
Řekněte mu, že mám hlad.
Dává mi jen zbytky.
Malé věci.
Řekněte mu, že už nic nemám.
Poslední jsem snědla rychle.
Mám hlad!
Podívejte se na to!
Je to kříž.
Znamení Boha.
Já vím.
Je to krásné.
Asi jste se domníval,
že kříž zažene ďábla.
Proč se smějete?
Vaše víra mi přijde dojemná.
Co se stalo té vaší?
Hledala jsem Boha všude ve světě, ale nenašla ho.
Tak proč tu jste?
Jako mnoho žen v mém věku mám manželství bez lásky
a díky tomuto mám střechu nad hlavou.
Tak jo,
dostáváme se k vašemu zázračnému útěku z Drákulova hradu,
o kterém jste moc nenapsal.
Je tam někdo?
Pomozte mi!
Johnny, tohle je zajímavé.
U miminka jsem to nikdy neviděl. Opravdu nikdy.
Asi ho chvilku nechám.
Snad to neznamená, že začínám být sentimentální.
- Proč jste ji zabil? - Koho?
No, chtěl jsem zjistit, jestli umře.
Nekoukejte tak na mě.
Taky jste byl dítětem. Znáte ten pocit.
Rozbít hračku a zjistit, jak funguje?
- Jste monstrum. - A vy právník.
Nikdo není dokonalý.
Kůl do srdce.
Vidíte, legendy občas nelžou.
Ale tuhle nejde zkoušet moc často.
Mám jen tři nevěsty najednou.
Nevěsty?
Ano, nevěsty. Myslím, že se to tak říká.
Víte, snažím se zplodit potomky.
Což může být náročné,
když jsem jediný.
Johnny, vy už to máte spočítané, co?
Měla opravdu žízeň
a to si vás v té bedně chtěla nechat
jen pro sebe.
Zabijete mě?
Samozřejmě, že vás zabiju.
Proč vás, smrtelníky, vždycky smrt tak překvapí?
Vzal jste mi všechno.
Ano, vzal.
Jste pro mě způsob, jak se dostat do Anglie.
Proč Anglie?
Lidé.
Všichni ti sofistikovaní a inteligentní lidé.
Už po staletí se snažím všem říkat, že jsme to, co jíme.
Teď...
pokud vám to nevadí, pro mě uděláte jednu poslední laskavost.
Neviděl jsem ho stovky let.
Popište mi ho.
Koho?
Malíři ho pro mě malovali a básníci popisovali slovy,
Mozart napsal takovou krásnou skladbu...
Měl jsem ho ušetřit, ale...
Co vidí právník?
Johnny, v mé paměti
je v tuto chvíli za druhým nejvyšším bodem
a rudé.
Je rudé, Johnny?
Podívejte se sám.
Ale to mě spálí na prach.
To je dobře.
Jasně.
Chápu vás.
Dáte mě do bedny?
Koukejte na slunce, Johnny.
To je naposledy, co ho vidíte.
Ano, pokud můžete chodit, čeká na vás bedna.
Ale většina lidí, kterým piju krev, prostě umře. Tak se nebojte.
Chápete, že smrt je požehnáním?
Smrt vám dodá na monumentálnosti.
Je to vrchol hory,
ze kterého konečně vidíte celý svůj život.
Od začátku do konce.
Díky smrti jste kompletní.
Ušetřete mě.
Jak?
Řekněte mi, Johnny, jak?
Jak vás mám ušetřit?
Přesně, pane Harkere, jak?
Pane Harkere.
Pane Harkere,
chtěl jste nám říct, jak jste unikl z hradu.
Ano.
- Četly jste mé zápisky. - Ano.
Třeba vám to osvěží paměť.
POSLOUŽÍME DRÁKULOVI DRÁKULA POVSTANE
Co to je?
„Drákula je můj pán. Poslouchám Drákulu. Drák...
Drákula je začátek a konec. Drákula je vše. Drákula je Bůh.“ Cože?
To jsem nepsal.
Když vás sem přinesli, chtěl jste pero a papír.
Nespal jste a tohle jste napsal.
Ne. Ne, myslel jsem, že...
Myslel jste, že jste psal o pobytu u něj.
Ale jediný záznam je ten, který nám teď vyprávíte.
Dokončete svůj příběh.
Johnny, jak?
Jak vás mám ušetřit?
Jak?
Nechte mě jít.
Víte, proč chci do Anglie. Víte, že chci zabít lidi...
Hodně lidí. Tolik, kolik potřebuji. Možná víc.
Já...
- Já to neudělám. - Neuděláte co?
Nikomu o mně neřeknete? Nezkusíte mě zastavit?
Necháte mě zabít nevinné lidi?
Jen tak?
To jste tedy právník, Johnny.
Slibuji.
Přísahám.
Dobře, tedy.
Udělejte to.
Přísahejte.
V Anglii zničím všechno a všechny, které milujete.
Ale když mi slíbíte, že se mě nepokusíte zastavit,
ušetřím vás.
- To je trik. - Dejte mi své slovo.
Ne, stejně mě zabijete.
Dívejte se mi do očí
a přísahejte.
Hrabě Drákulo,
dávám vám své slovo.
Když mě odsud pustíte,
když mě necháte jít,
pak...
udělám vše, co je v mých silách, abych vás zastavil.
Přesně tak.
Tak, můj Johnny.
Vítejte na vrcholu hory.
Nedýchám.
Občas ano, ale spíše ze zvyku.
Nemáte žádný tep.
Jsem mrtvý.
Nemrtvý.
Ale ještě nejste upírem.
Musíme být rádi i za malé dobré zprávy.
Nesloužím Drákulovi.
Ne, ale je ve vaší hlavě.
Otázkou je, proč nejste v jedné z jeho beden.
Netuším.
Je to velice neobvyklá otázka,
ale co se stalo po vaší smrti?
Panebože, to bylo rychlé.
Johnny.
Většina lidí chvíli odpočívá.
Vy jste plný života, co?
Vrátil jste se velmi rychle. To bylo působivé.
Snažíte se dělat si, co chcete.
Vaši předchůdci měli většinou jen hlad, ale vy jedete jak o život.
Copak to nechápete? Tohle mění všechno.
Zůstaňte.
Budete má nejlepší nevěsta.
Ostatní se stali bestiemi, ale vy máte svou duši.
Johnny, jste jako já.
Nejsem jako vy.
To je vše. To je...
Víc si nepamatuji.
Ale proč křičel? Co jste udělal?
Nic jsem neudělal.
Podíval jsem se na něj
a pak jsem se probral tady.
Ano, jasně.
- To víme. - Ne, já...
Nevzpomínám si.
Řeka vás přinesla do moře
a tam vás ve svých sítích našli rybáři.
Chodící a mluvící utopenec vzbuzuje veliké pozdvižení.
Přivedli vás ke mně,
mluvil jste o Mině, jejíž obličej si nepamatujete,
a o hraběti, jež vám ukradl duši.
Proč k vám?
Jsem známá odborností v oblasti čarodějnictví a magie.
Jste jeptiška.
O mé nedokonale potlačené fascinaci temnotou a zlem
můžeme diskutovat jindy.
Teď se soustřeďme na to, proč Drákula křičel.
Stál jste čelem k slunci.
Ano.
Celý svůj život hledám Boha a nikde jsem nenašla žádné znamení.
Proč teď? Proč vy? Proč on?
- Nerozumím. - Přemýšlejte.
Hrabě Drákula se bojí kříže.
Bojí se symbolu našeho Boha.
- Ta dívka ne. - Ta není důležitá.
Drákula, princ mezi upíry, se bojí kříže.
Chápete, co to znamená?
Ne, vysvětlete mi to.
Bůh existuje.
Bůh existuje a já ho konečně našla.
- Našla jste ďábla. - Pokud mě ďábel přivede k Bohu,
tak sem s ním!
- Nesouhlasím. - Proč ne?
Bůh měl k vaší záchraně
- důvod. Nemyslíte? - Nezachránil mě.
Nejsem nic.
Mina by souhlasila?
Kdyby mě viděla, tak ano.
Podívejte se na mě.
Ani nevím, jak vypadala.
Ano, to jste nám všem potvrdil.
Pane Harkere, omlouvám se za náš malý podvod,
ale bylo nutné, aby příběh slyšela z vašich úst.
Možná jsi zapomněl, jak tvá snoubenka vypadá,
ale ještě jsem tě neztratila.
Ahoj, Johnny.
Ale oči máš pořád modré.
Po vaší identifikaci
nebylo těžké zjistit, že jste z Anglie, a najít vaši snoubenku.
V Londýně mám známého detektiva.
- Mino. - Opravdu sis myslel,
i v těch nejhorších snech,
že bych pro tebe nepřišla?
Opravdu sis myslel, že je vůbec možné, že bych opustila muže, kterého miluji?
Už nejsem tím mužem.
Můj drahý,
máme se vzít.
A tak to řeknu jasně,
kdo jsi, bude vždy mé rozhodnutí.
Drákula je tady.
To je vzrušující.
Dávejte na ni pozor.
Mino.
Vezmi si to.
Proč?
Protože krvácíš.
A já se neudržím.
Vezmi si to.
Matko představená, nesmíte ho pozvat dovnitř.
To není pokušení, kterému bych nemohla odolat.
Co se děje? Co to je?
Útočí na nás síly zla.
Proč by síly zla utočily na náš klášter?
Asi nemají rády kritiku.
Vím, kdo jste.
Studovala jsem legendy.
Jsem si vědoma toho, že mluvím s hrabětem Drákulou.
Ti netopýři dělají veliký hluk. Mohl byste?
Poslouchej mě.
Jsi Jonathan Harker.
Nikdy bys mi neublížil.
Vím, že jsem s tebou v bezpečí.
To jsem já.
Podívej se na mě.
To jsem já.
Můj modrooký Johnny.
Ne, Johnny.
Nedělej to.
Prosím, nedělej to.
To nemusíš dělat.
Vím to.
Johnny!
Slunce už zašlo. Nemusíte se schovávat.
Nebo se musíte schovávat ve stínu?
Prosím.
Nech mě.
- Johnny. - Nech mě.
- Prosím. - Johnny.
Ne.
Je mi to líto.
Pomozte mi někdo. Prosím!
To je černá magie.
Je to mnohem horší.
To je sám Ďábel.
Nevím jak vy, dámy,
ale já mám srst rád.
Pojďte ke mně.
Nevím, jaké legendy jste četla,
ale zvony mi nic neudělají.
Tento ano.
Sestro Agáto, jde zas o nějaký váš tajný projekt?
Doufejte.
Tohle je vzrušující.
Tohle bude nejvíc jeptišek, které jsem měl naráz...
Sestry, k poctě zbraň.
Koukám, že jste mě očekávaly.
Tušila jsem to.
Do čeho jste nás to zatáhla?
Haló!
Haló, dámy.
Nechci vás děsit,
ale vaše armáda se mi není schopna podívat do očí.
Jste nahý a jsou to jeptišky. Nedívají se vám jinam.
Tak pozve mě někdo dál?
Přijel jsem z velké dálky.
Určitě ne.
Sestro Roso, klíč.
To nemyslíte vážně.
Myslím a jsem si naprosto jistá.
Jak jste věděla, že přijdu?
Je tu muž, kterého považujete za svůj majetek.
- Má nevěsta. - On je důvodem, proč jste tady.
Včela vždy najde nektar.
A past vždy potřebuje med.
Nemyslím si, že to je past.
Kdybyste si to myslel, byla by fakt špatná.
Díky, sestro.
Hrabě Drákulo, poslouchejte mě dobře.
Tohle je Klášter Panny Marie v Budapešti a vy tu nejste vítán.
A rozhodně vás nezveme dovnitř.
Tak je to pravda.
- Zajímavé. - Co?
Upír nemůže vstoupit do příbytku,
pokud není pozván. Nebyla jsem si jistá.
- Upír? - Vy jste odemkla bránu
a nebyla jste si jistá?
- Upír? - Ta brána vám nebránila.
Mohl jste ji roztrhnout jak papír.
Mohl jsem roztrhat vás.
Ne, odtamtud jste nemohl.
Ale co vám brání?
Pocit? Síla?
Je fyzická nebo mentální?
- Proč musíte být pozván? - To neprozradím.
Myslím, že sám nevíte.
Bestie umí dodržovat pravidla, ale nečekám, že je chápe.
Jsem víc než bestie.
A jak?
Podle vašich slov
jste na tomto světe stovky let, a přitom nemůžete vstoupit do kláštera?
I vůl by to zvládl.
- Jak jste víc než bestie? - Mám vám to ukázat?
Ano, čekám na to.
Pojďte sem. Pojďte na chvilku sem.
Ještě blíž.
Podívejte se na ně.
Podívejte se na sestry.
- Ozbrojené a připravené. - Nedíváte se.
Nemusím.
Jedna jediná. Víc nepotřebuji.
Pokud mi jedna sestra z vaší armády dá najevo, abych vstoupil,
roztrhám váš svět na kusy
a dosyta se napiju.
Proč by vás zvaly dovnitř? Co jim nabídnete?
- Věčný život. - Ten už mají.
- Díky. - Od této chvíle,
ta, která mě pozve dovnitř, zůstane na mé straně.
Ostatní roztrhám na kusy a dámy,
dám si záležet.
Na jeptišku se nemá spěchat.
Vaše slova tu nejsou vítána.
Pokud vás má nabídka neláká,
pak si položte tuto otázku:
Kdo je?
Kdo je nejslabší?
Kdo se nejvíc bojí? Kdo podlehne jako první?
Můžete to být vy?
Co to je? Co to děláte?
Kdo že je nejslabší?
Ukážu vám to.
No tak, do toho.
Pořád se tu ometají psi
a my jim dáváme zbytky.
No tak, jel jste takovou dálku.
Určitě byste rád pil.
Nerozumím tomu, co vám na tom chutná.
Proti gustu žádný dišputát.
Myslíte si, že je dobré mě provokovat?
Ano, myslím.
Chci o vás vědět vše.
Chci znát limity vašich schopností.
- To je pointa tohoto experimentu. - Nemáte ponětí,
vůbec netušíte...
Na, chlapče.
To je odporné.
- Měl byste se stydět. - Pozor na to, co mi říkáte.
Nemluvte s plnou pusou.
Má právo vyjádřit svůj odpor. Všechny ho máme.
Každá z těchto žen se otočila zády k pozemským potěšením,
brání se různým druhům pokušení.
Osvobodily jsme se od chuti
a tím pádem od strachu.
Proto se nemůžete koukat na tohle.
Vyzařuje posvátnou ctnost, kterou nemáte.
Je to ztělesněné dobro.
Chvilku jsem si myslel, že jste chytrá.
Ale nejste.
To není, proč se bojím kříže.
Dobro s tím nemá nic společného.
Jak myslíte.
Ale jak může bestie rozumět vlastnímu strachu?
Nikdo vás nepozve dovnitř, hrabě Drákulo.
Politujeme vás tam, kde jste.
Kdo jste?
Dojezte zbytky. Víc dnes nedostanete.
Agáta.
Tak se jmenuje, že?
Matka představená ho řekla. Slyšel jste ho.
- Zkuste to líp. - Myslím, že nejste odsud.
- Holandsko, že? - To se dá odhadnout
z mého přízvuku. Přeji vám dobrou noc.
Helsingová.
Van Helsingová.
Co ode mě chcete, Agáto Van Helsingová?
Kdo jste?
Všechny vaše noční můry v jedné.
Vzdělaná žena s křížem.
Byl to statečný muž.
Musel vás velmi milovat.
Co je zač?
Kdo je hrabě Drákula?
Když žil, byl princem učení a znalostí.
Po smrti by se dalo říct, že je nejlepším upírem.
- Nejlepším? - Nejúspěšnějším.
Většinou jsou zdivočelí a pološílení.
Nevydrží dlouho.
Ale Drákula našel způsob, jak si udržet tělo i inteligenci
v dobrém stavu, a to po stovky let.
- Pitím krve. - Všichni pijí krev.
Drákula to umí dobře.
Velmi pečlivě si vybírá své oběti.
I po smrti si zachoval aristokratickou
diskriminaci.
A tak si vzal mého Johnnyho.
Pojďte, matka představená povede modlitbu.
Nač se modlit?
Bůh není nikde.
A proto je na nás, abychom zastavily hraběte Drákulu.
A to uděláme, že?
Ano, to uděláme.
Sbohem, modrooký Johnny.
Nikdy nebudu milovat nikoho jiného.
To je pravda.
Johnny.
Modrooký Johnny.
Sebevražda nefunguje.
Nemyslíte, že to nemrtví zkoušeli?
Kůlem do srdce ano.
Ale musí to udělat někdo jiný.
Jsem ochoten to zkusit.
Mám to udělat já?
Mám vás zabít pořádně?
Jediné, co musíte udělat...
je pozvat mě dovnitř.
Čelíme nebezpečí.
Čelíme zlu,
které stojí u brány našeho svatostánku.
Bůh je s námi, víme to.
Boží láska je věčná.
To víme také.
Dnes, v naší smrtelné hodině,
bude na nás Bůh pamatovat?
Skloní se a zachrání nás od stínu smrti?
Ne.
Nezachrání.
Kde v našem světě najdeme Boha?
V našich modlitbách?
Ne.
V písních?
Ne.
V našem utrpení? V naší vytrvalosti?
Ne.
Víra není obchod.
S Bohem nemůžete směňovat.
Spojíte se s ním.
Tak kde tedy najdeme Boha?
Povím vám to, sestry.
Když stojíte v té nejhlubší díře,
samy, bez naděje nebo pomoci,
a pořád dovedete rozlišit dobro od zla.
Když zbývá jen temnota a zoufalství
a vy stále cítíte hučení ve své krvi,
rozdíl mezi dobrem a zlem.
Když už není záchrany, odměny či soudu
a vy se podíváte zlu do obličeje a řeknete:
„Ne! Dál už nesmíš.
Ne!“
Čí je to hlas?
Kdo je s vámi v té temnotě?
Čí hlas vás drží na cestě?
Temnota a zlo nám mohou připadat neodolatelné.
Myslím si, že právě v jejich přítomnosti
cítíme v našich srdcích Boha.
Ne, neskloní se k nám a nezachrání nás.
My se pozvedneme a potkáme ho.
Pomodleme se.
Odkašlala si.
Ale už je v pořádku.
Dámy, kdo bude další?
Nedovedu se rozhodnout, kdo bude...
Mám nápad.
Chytejte.
Tady jsme v bezpečí.
- Co to je? - Má dílna.
Tady, kam svítí slunce.
- Je noc. - Ráno.
To je až za několik hodin.
Já vím.
Kdo ji má? Kdo ji chytil?
Máme vítěze.
- Co to je? - Ježíš.
Ježíš?
Chléb.
Hostie.
Samozřejmě.
Jeptišky. Máte ty věci... které vlastně fungují.
I když nikdy neuhodnete
z jakého důvodu.
Takže se asi budu muset kontrolovat.
Ale mezi námi,
kontrolování vlků je mnohem zábavnější.
Jde o to, koho byste radši, aby vás roztrhal na kusy.
Máte na výběr.
Jsem nemrtvý, ne nerozumný.
To muselo bolet.
Už je to dobré. Ten křik přestal.
Nechápu, jak jste to mohla poslouchat.
Je to má vina.
A tohle byl můj trest.
Drákula nás najde, že?
Samozřejmě.
Jak ho chléb zastaví?
- Hostie. - Jak?
Nevím. Žádná z legend o upírech nedává smysl.
Přesto se ukazuje, že jsou pravdivé.
Nemůže vstoupit
bez pozvání. Proč?
Denní světlo ho spálí na prach. Proč?
Děsí ho kříže, přestože nevěří.
Všechna tato fakta jsou nějakým způsobem stejná.
Jedné věci se Drákula bojí nejvíc.
A abychom ho zničily, musíme to zjistit.
Dostal se do kláštera. Jak se mu to povedlo?
Musel být pozván.
Někdo ho pozval.
Mino?
Myslela jsem, že jsi...
Viděla jsem tě zemřít.
Nemohl jsem ho zastavit.
Pustil jsem ho sem.
- Je tady. - My víme, Johnny.
Všechny zabil.
Přes tu čáru nesmíte. Už ani krok.
Pusťte ho sem.
Nemůžeme mu věřit.
Je silnější, než si myslíte.
- Když budu s ním... - Nikdo není dost silný.
- Nikdo. - Prosím.
- Nemůžeme ho tam nechat. - Nesmíte ho sem zvát.
Ne!
Pojď sem, Johnny.
Pojď ke mně.
Zvu tě, abys byl se mnou.
Nevíte, co děláte. Pustil sem Drákulu, udělá to znovu.
Neudělá. Že ne, Johnny?
Protože tu jsem s tebou
a dodám ti sílu.
Ty a já, společně jsme silnější.
Johnny, tvé oči...
On je uvnitř.
Proč už nemáš modré oči?
Nejsou to mé oči.
Zdravím.
Tak rád vás poznávám.
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ